Československá literární komunita
Tak jako generace autorů před vámi, publikujte svoji psanou tvorbu. Podělte se o svoje názory a sbírejte zpětnou vazbu na svoje díla. Inspirujte se a učte od nejlepších.
Přidejte seSázka
Autor
Biskup z Bath a Wells
STŘEDA
Pepa si před průchodem zacpal nos. Tom i Pája udělali to samé kvůli smradlavému bezďákovi, kolem něhož museli projít při každé cestě na oběd.
„Všimnnul sis, jak je podobnej Pájovi?“ nadhodil Pepa.
„Jako vejce vejci,“ přisadil si Tom a začal listovat jídelním lístkem. Divil by se, kdyby se Pepa zas nevytasil se ztřeštěnou sázkou.
„Počkej, jako že mám dvojče, co se rozhodlo žít mezi krabicema?“ usmál se Pavel. Pepu a Toma považoval za svoje kamarády a jejich řeči ho nemohly rozhodit. Jediné, co by za žádných okolností nestrpěl, bylo znevážení dobrého jména jeho firmy.
„Vsadím se, že kdyby zítra přišel do práce, spletli by si ho s tebou,“ pokračoval Pepa.
„Pleteš se ty. Já se totiž meju.”
„Znáš pohádku Princ a chuďas?“
„Ani ne.“
„Bude to stejný. On se vymydlí a oblíkne si tvý oblečení, ty si vezmeš to jeho. Dřepne si na den do kanceláře, ty na ulici. Jdeš do toho?“
„Klidně,“ odsekl Pavel. Jeho krédem posledních let bylo nebát se, neohlížet se na nic a na nikoho a přijmout jakoukoliv výzvu. Proto si najal osobního kouče na mentální trénink, proto se rozvedl.
I tak zapochyboval. Trvalo mu dlouho, než se vypracoval z pouhého poslíčka na generálního ředitele. Nehodlal o to přijít, jenže si nemohl dovolit ztratit tvář před Pepou. Selžeš jednou, selžeš napořád.
„O co se vsadíte?“ zeptal se Tom.
„O dvacet tisíc.“
Pepa na chvíli zaváhal, než Pavlovi podal ruku.
ČTVRTEK
Vláďa (bezďák vtažený do hry) vysedával v ředitelském křesle a nikdo si ničeho nevšimnul, dokonce ani Táňa, Pavlova sekretářka. Moc nemluvil, držel si u nosu kapesník a zbytečně neopouštěl kancelář.
Pepa byl jak na trní. Byl na suchu, dlužil, kam se podíval, nemohl si dovolit vypláznout dvacet tisíc.
Kolem poledne vyrazil s Tomem na kontrolu. Pavel v průchodu nebyl. Pepu zaplavila vlna naděje, která se postupně začala měnit v obavy o kamaráda.
Pročesali okolí. Vzali to důkladně, nevynechali jedinou popelnici, jediný kontejner, jediný zapadlý plácek, jediný dvorek, jediné křoví.
„Co se podívat do ócéčka?” navrhl Tom.
„Co by tam Pája dělal?“
„Tam se stahujou, ne?“
„Jenom když je zima…”
„Tak už nevím.”
Pepa taky nevěděl. Byl vyděšený, zoufalý a napadaly ho ty nejhorší myšlenky.
PÁTEK
Ráno Tom zastihl Vláďu opět v kanceláři. Točil se na křesle, ze kterého nejspíš za celou dobu neslezl, a zubil se. Jako jediný si to užíval. Pepa seděl u konferenčního stolku a hlavu měl v dlaních.
„Co se stalo?”
„Já ho viděl!“ zaúpěl Pepa.
„Kde?“
„U popelnic. Ale vůbec tomu nerozumím. Utekl, než jsem stačil cokoliv říct.“
„A jak vypadal?“
„Strašně! Byl špinavej od nějakýho kečupu a smrděl jak mokrej pes. Ale ještě horší bylo, jak poníženě se na mě díval, on, kterej se nikdy ničeho nebál. Co když ho potkal někdo z práce nebo důležitej klient, víš, jak se musel cejtit? Nebo co když se před nima schovával?“
„Co uděláme, zavoláme policajty?“
„A co bysme jim řekli?“
„To je fakt, ještě by si domýšleli bůhvíco.“
„Co budem dělat?“
„Napadá mě jen jedna věc.“
„Jaká?“
Pepa ukázal na Vláďu. „Zatím tu bude muset zůstat.“
14 názorů
Mám rovnaky nazor ako lastgasp. Žiadna výmena, ziadne riziko odhalenia. Nie je to jednoduché pustiť cudzieho človeka na svoje miesto, je tam priliš vela čo ak..
Měla jsem spíš na mysli film Záměna
i když Princ a chuďas, Byl jednou jeden král, Dva v ZOO a další filmy mají zápletku na podobném principu založenou také. Záměna stojí za zhlédnutí...
ano, Princ a chuďas, a idea byla, že P. se zastyděl, cosi se v něm zlomilo, už se nějak nemohl vrátit (samozřejmě je to vyvedeno trošku do absurdna), navíc, dobré jméno jeho firmy pro něj bylo nejvíc a nechtěl ho za nic poškodit...
Dobře napsáno!
Mě zas napadlo, že Pájovi zachutnala svoboda, kterou nikdy nezažil. A bál se, aby se do původní role nemusel vrátit... ;) Nikdy nevíš, dokud nezkusíš.
Jestli myslíš známým příběhem román Princ a chuďas, tam se mi ta zpětná výměna zdá být více snesitelná. Četla jsem z jiných zdrojů, že teda jak koho, ale některé z vysoké šlechty v nedospělém věku týrali, zimou i hladem, všelijak ponižovali a neměli svobodu jako dospělí. I normálně byla v těch velkých budovách asi zima. A princ musel počítat, že může někomu vadit tak, že bude zavražděn. Na druhé straně je chudoba sice zlá, ale takových chudáků jako on bylo mnoho a necítil takovou vyloučenost jako dnešní bezdomovci.
Gora: to je určitě trefná připomínka. Víc by vyzněla jednoznačnost děje a P. myšlenkové pochody, já to chtěl mít více skryté a k domyšlení, možná i trochu mysteriózní.
Když si čtu minipovídku další den, ještě mne napadá, že by se dalo zvýraznit /připsat - jako taková třešinka na dortu - na závěr pár vět "myšlenek" - vyměněného Pavla, změna v psychice a tak... třeba jak pozoruje někde z křoví onoho Vláďu, který jde místo něj do práce /jen nápad/, prostě víc bych to rozvinula. Aby vyzněla myšlenka, jak rychle to může za určitých okolností jít s "běžným, průměrným" chlapíkem/člověkem s kopce...
díky moc. přijde mi zajímavé, jak čtenář může najít v textu nové otázky, nové interpretrace, které původně nenapadnou ani jeho autora. a je to naprosto legitimní. a tohle balancování, tohle vykládání díla na základě dialogu autora a čtenáře tvoří základ literatury.
jinak k výměně opravdu došlo, nebo dojít mělo, jde o variaci na známý příběh...
Velice zajímavé. A taky by bylo hodně kruté poslat ho z té šéfovské židle zpět na ulici.
Taky mne napadlo sázka nesázka. Každý zůstal na svém místě.
Možná jsem vedle mísy, ale napadlo mě, že ke skutečné záměně nedošlo a Pavel si to v křesle užíval. Pdobné náměty jsou opravdu vděčné téma. Zpracování tohoto je překvapivé a proto baví.
Nápad výměny postav byl nejen v literatuře mnohokrát zpracován - a je stále vděčným tematem.
Tato minipovídka je využila skvěle - stručně a vcelku "věrohodně". Dobře, Biskupe...
Vynikající. Je zvláštní, jak jsem měla zprvu dojem, že se jedná o bandu kluků ze základky. Pepa, Tom a Pája. Je to ve skvělém kontrastu ... dospělý život, plný povinností, odžitého, póz a dluhů. Do toho skoro až dětinská sázka ... odemykání nových dveří/poklopů.