Československá literární komunita
Tak jako generace autorů před vámi, publikujte svoji psanou tvorbu. Podělte se o svoje názory a sbírejte zpětnou vazbu na svoje díla. Inspirujte se a učte od nejlepších.
Přidejte seBylo to
Autor
Janina6
Dominice
šily jsme šílené halenky
podle střihů z Burdy
mlsaly v Ovobaru
teňounké palačinky
s broskví
psala sis divadelní hry
přímo na tělo
já do nich písničky
sypala z rukávu
byla jsi sršící hvězdou
co jednou propálí
červený koberec
bylo to
potvrzuji až dnes
tenkrát nás nenapadlo
že to už je život
16 názorů
A já toužil po angličákách z Tuzexu, po bobech s páčkama a kole s přehazovačkou.
No a začít žít už je pomalu načase...
Ráda tě zas vidím, Theuš ;) Jo, nesmrtelnost je na dětství asi to nejlepší.
Krásná báseň! Až mne z ni píchlo uvnitř. Já často vzpomipnám na dobu, kdy jsem byla absolutně nesmrtelná.
Díky :) Kamarádka žije, určitě stále stejně hekticky. Nevídáme se moc často, ale pokud vím, splnila si sen alespoň částečně, byla "hvězdou" amatérského divadelního souboru, napsala několik pohádkových her pro děti...
Teda taky se mi ulevilo jako Ringovi že to nepíšeš kamarádce do nebe:-) jinak se mi to hezky četlo je to svižný a vůbec z toho jde taková pěkná energie
Zní to lákavě, mít víc životů. Jestlipak bychom stejně opakovali tytéž chyby?
no jo. vlastně. ještě, že to není jak v počítačové hře... zbývá jeden život, zkus to znova! klepala by se nám celý život kolena...?
Odfrknul jsem si, že se moje temné tušení nenaplnilo a nešlo o verše posílané Dominice „tam nahoru“. Holt se mnou často šijí (bez vzorů z Burdy) všichni pesimističtí čerti. (takřka andělský smajlík)
To je tak krásné, naprosto mě to dostalo. Radost ze života, máš-li ji s kým sdílet, je dvojnásobná. Ono to ale platí stále i dnes, když se nám něco nepovede řeknem si takový je život, a za pár let se ohlédnem a řeknem si, to byl život...
oslovilo, já si stále namlouvám, že žiji nanečisto a to čisto teprve přijde *
NIKDY NIKOHO
TO NENAPADNE
TO AŽ POTÉ CO SE
OHLÉDNEŠ
mmm, palačinky se šlehačkou z bombičky ... tolik z básně na mne dýchá léto, barvy a život, protkaný zadním stehem, dramatické melodie kořeněné smíchem ... krásný
Vlastně (tak trochu) žiju "nanečisto" pořád... moc dobře ti rozumím.
To se mi teď stává, že si připomínám chvíle, které jsem kdysi vnímala jako něco "nanečisto"... jako přípravu na cosi... a teď z odstupu teprve vidím, jak to bylo silný... :)
Perfektní, Janino... jako bych viděla dvě kamarádky v oněch dobách!
A občas taky nechápu - tohle už je...?