Československá literární komunita
Tak jako generace autorů před vámi, publikujte svoji psanou tvorbu. Podělte se o svoje názory a sbírejte zpětnou vazbu na svoje díla. Inspirujte se a učte od nejlepších.
Přidejte seKáčko
Autor
Crazy Ema
Káčko
Nejdřív jsem si myslela, že to sem snad radši ani nenapíšu, ale pak jsem si uvědomila, že bych zase lhala, kdybych nenapsala, jak to opravdu bylo.
Pustila jsem si Prodigy, Music for the jilted generation. Pamatuju si, jak jsem si od jednoho kluka, kterýho jsem od malička milovala, ale je to furt už ne tak pěknej kretén, půjčila tuhle kazetu a poslouchali jsme ji s bráchou. Ta hudba byla úplně jiná než všechno ostatní a tak zvláštně nás vtahovala. S bráchou jsme pak byli i na jejich koncertě, mně bylo asi patnáct a jemu čtrnáct, tak s náma šla máma. Bylo to v zimě venku v Praze na Výstavišti. Když jsme tam přišli, hlavní vchod byl už zavřenej, ale dostali jsme se tam bočním vchodem přes nějakou restauraci. Čekali jsme asi dvě nebo tři hodiny, než začnou hrát, mezitím tam hráli asi Plexis. Byli jsme zmzlí, ale hrozně moc jsme se na Prodigy těšili. Až začli hrát, máma řekla, že se to nedá poslouchat, a po dvou nebo třech písničkách jsme museli jít domu. Pamatuju si, jak jsme tu hudbu co nejdýl z dálky poslouchali ještě na parkovišti a byli jsme na mámu tenkrát hrozně naštvaný. Teď u toho cedéčka skládám prádlo a jsem ráda, že tam s náma tenkrát vůbec šla, i když jenom na chvilku, stálo to za to.
Až to album dohrálo, vzpomněla jsem si na James, jednu skupinu, kterou jsem první roky na vejšce docela hodně poslouchala, a jedna z písniček, který mi vyskočily v hlavě, byla i písnička Getting away with it. Uslyšela jsem první tóny a úplně jsem si vybavila ty krásný jarní dny na jaře ve druháku na vejšce plný naděje. Malovala jsem, psala jsem a těšila jsem se, že příští rok pojedu na stipendium do Granady. Vzpomněla jsem si i na Placebo a jejich Special K a jak jsem tenkrát chtěla zjistit, co to jejich Special K vlastně znamená. Pustila jsem si jejich cedéčko Sleeping With Ghosts, to jsem ještě nevěděla, že mě to teprve čeká.
A to Káčko je prej ketamin, to mi napsal někdo před dvěma rokama na instagramu.
3 názory
Tak to je přímo pro mě. Parádní nářez. A celej ten text co píšeš je takovej příjemně nostalgickej. Ta nálada, zní to jako poesie v próze pro milovníky hudby. Když mi bylo patnáct neměli jsme šanci něco takového slyšet natož vidět. Se mnou by šel táta, měl pro to pochopení i když to neposlouchal. Vozil mi pozděj desky z Phy...
Zajíc Březňák
před 3 měsíciPo třetím čtení si říkám, že možná jen nejsem vhodným čtenářem tohoto textu.
Zajíc Březňák
před 3 měsíciJako povídka mi to nepřipadá. Dával bych si pozor na podivný slovosled ("...je to furt už ne tak pěknej kretén..."). Neurčité výrazy bez bližšího popisu ("...přes nějakou restauraci...") taky nepůsobí dobře.
Po druhém přečtení přemýšlím, proč jsi to vůbec napsala. Jsou to, řekl bych, takové volně (asociativně) spojené vzpomínky vyvolané poslechem hudby, povídka jistě ne. I tak by to samozřejmě mohlo fungovat, ale mě to při čtení nějak moc nefunguje (možná hraje roli to, že žádnou z těch skupin a skladeb neznám, alespoň mi jejich názvy nic moc neříkají). Celkový dojem je spíše rozpačitý.