Československá literární komunita
Tak jako generace autorů před vámi, publikujte svoji psanou tvorbu. Podělte se o svoje názory a sbírejte zpětnou vazbu na svoje díla. Inspirujte se a učte od nejlepších.
Přidejte seIdeální já
Autor
Zajíc Březňák
7. července 2024
Přestal jsem se dívat na porno, místo toho tajně doufám, že tě někde potkám.
Tak tě hledám cestou do Kauflandu, jako bych na tebe mohl narazit na dalším rohu, jako by sis se mnou hrálo na schovávanou. Když sejdu dolů na Podskalí, vidím tě ve stínu každého stromu i v temném křoví. Když jdu po lávce přes Otavu, strachuji se o tebe, abys snad neutonulo dole v zlatonosné řece. Když procházím hrad, vidím tě v každém okně. Jakmile vstoupím do knihovny, hledám tě na stránkách objemných svazků i v očích krásné knihovnice.
Ty ses už ale vzdálilo přes všechny ty mosty, které jsme spolu stavěli už od puberty. Vždycky jenom v duchu jsem přecházel přes lávku postavenou z lásky k lidem. Cestou jsem si opakoval, abych si dodal kuráže, že lidé člověka neoškubou, nemá totiž žádné peří ani prachy.
Šel jsem do sebe, sestupoval až na dno své duše jako po schůdcích do sklepa a potkával jsem tam samé zrůdy. Ve stínu uviděl jsem i svého otce, Bohem nepolíbeného bohéma, který mě zval k sobě do temnoty na víno s příchutí octa.
Už patnáct let se jen hrabu sám v sobě, ale ty zatím překonáváš štíty hor, které nelze překlenout. Nakonec praskneš někde v hloubkách kosmu, tvé atomy se rozptýlí po nejzazších galaxiích a já budu mít konečně pokoj od svého ideálního já.
23 názorů
Zajíc Březňák
před 2 týdnyDěkuji ti, Stargazere, za zajímavé a podnětné postřehy i za poměrně obsáhlejší komentář.
Jo a v úvodu mě správně navnadilo, že vyvstává otázka, co bude to TO, které hledáš. A že bude odhaleno pointou v závěru. Záhy jsem si však uvědomil, že je to prozrazeno už v názvu. Proto by jinak zvolený název možná textu prospěl, a to tajemství mu ponechal až do konce… To jen takový postřeh.
Mám rád přesně takovou lyrickou, úvahovou prózu. Ty psychologické obrazy a střípky ze života jsou hezky zvolené. Bylo by zajímavé bavit se o tom, proč právě ony a jak jsou zamýšleny. Ovšem to je úkol literatury, nechat bílá místa k obrazotvornosti. A to se Ti podařilo, tohle je literatura. Tato pasáž je naprosto skvělá:
„Šel jsem do sebe, sestupoval až na dno své duše jako po schůdcích do sklepa a potkával jsem tam samé zrůdy. Ve stínu uviděl jsem i svého otce, Bohem nepolíbeného bohéma, který mě zval k sobě do temnoty na víno s příchutí octa.“
Chybí mi délka. Textu je škoda jen na prozaickou miniaturu. Pokračovat v podobném rytmu by určitě nebylo na škodu. Fráze „hory, které nelze překlenout“ je bohužel tak zprofanovaná tou níže zmíněnou písní, že bych ji v povídce raději obměnil… TIP.
"...hledám tě cestou...", "...jako bych na tebe mohl narazit na dalším rohu...", "...strachuji se o tebe, abys snad..."
To jsou podle mého typicky Hrabětovy formulace, našel bych jich víc. Netvrdím však, že je to vědomé.
Zajíc Březňák
před 2 týdnyKvaji, Hraběte mám moc rád, ale tady žádná (vědomá) inspirace není. Děkuji za návštěvu, která potěšila.
Zeanddrichu, nezlob se na mě, veliký smysl bytí je abstraktní žvást. Jinak děkuju za přečtení.
Zeanddrich E.
před 3 týdny... .
No ten závěr bych nějak přepracoval, Zajíci. - Kde je potom, podle Tebe, náš veliký smysl bytí, kkterým nás pověřil náš Stvořitel...?!.
saccard007
před 3 týdnyZu wenig.
Zajíc Březňák
před 2 měsíciAha, děkuji za vysvětlení, Umbratico.
Zajíci,
satori je zenový pojem. Znamená bleskové osvícení. Mahajánový buddhismus dospívá k poznání dlouhým a soustavným studiem. Zen se vyvinul z čínského čchanu a dospívá k poznání čistě intuicí, bez hromadění znalostí a vědomostí. Znalosti, včetně buddhistické věrouky, jsou považovány za přítěž.
Zajíc Březňák
před 2 měsíciUmbratico, K3, děkuji, a kdože je to ten satori, snad nějaký buddhistický či taoistický pojem?
O "ideálním já" psal třeba Carl Rogers, Freud měl tu terminologii opravdu odlišnou.
Už to čtu poněkolikáté a čím dál víc si uvědomuju sílu a vytříbenost toho krátkého textu.
Myslím, že z tvého textu by měl radost Sigmund Freud, i když jeho terminologie byla poněkud jiná: nadjá (superego), já(reálné ego) a ono(id, neuvědomělé skutečné motivy našeho jednání).
Uvědomit si, proč děláme to, co reálně děláme, nebo proč neděláme to, co bychom dělat chtěli (nebo, co bychom dělat měli) je pouze začátek cesty. Někdo se nikdy nezmůže ani na první krok, jiný se posouvá velmi pomalu a dalšího třeba osvítí satori. Lidské osudy jsou velmi rozdílné.
Janino, ta písnička Michala Tučného je krásná, tu druhou znám taky. :)
Děkuju všem za jejich návštěvy.
Díky za připomenutí písničky Michala Tučného (ty štíty hor, co nejdou překlenout...) Já ti na oplátku připomenu písničku z jedné pohádky: Upeč třeba chleba, postav třeba zeď. Dělání, dělání je lék.