Československá literární komunita
Tak jako generace autorů před vámi, publikujte svoji psanou tvorbu. Podělte se o svoje názory a sbírejte zpětnou vazbu na svoje díla. Inspirujte se a učte od nejlepších.
Přidejte seJak jsem povýšil
Autor
Biskup z Bath a Wells
I
„Co tady děláš? Nedostal jsi varovnou esemesku?“ zděsil se vrátný, když Milan napochodoval do dveří ministerstva, jako by se nechumelilo.
„Ano, ale považoval jsem ji za spam,“ odvětil Milan. Teprve teď si všimnul, že vrátný má přes obličej průhledný štít a na rukách jednorázové rukavice. Stejně jako cestující v tramvaji, kteří si ho prohlíželi s nefalšovaným údivem, a jeden starší pán si ho dokonce se slovy Tohle mi nikdo neuvěří vyfotil.
Vrátný zalomil rukama a rukavice vydaly typicky šustivý zvuk. „Ty fakt nevíš, co se stalo?“
„Co já vím, byl jsem o víkendu v Krkonoších.“
„To buď rád, chlape. Teď mazej domů, zamkni se na všechny západy a nevycházej ven. Tenhle svinskej vir zabíjí, a to velice rychle.“
Milan na to nic neřekl. Prošel kolem turniketu a pokračoval přes dvůr do tmavých útrob ztichlé budovy.
Vrátný ho dostihl u výtahu a neuctivě ho popadl za opasek. Milan prskal, kopal a škrábal, dokud ho neodvlekl na chodník, kde mu uštědřil dvě ohromné facky a kopanec do zadnice.
„Vypadni, ty idiote!“ řval na něj. Pak si uvědomil, že má podrápaný obličej. „Jestli seš infekční, tak jsi mě právě zabil.“
Milan vstal ze zaprášeného chodníku a beze slova odkráčel.
II
Milanovi scházela kancelář se všemi vymoženostmi, ať už to byl velký monitor nebo přehledné šanony s lejstry. Ještě, že jim vedoucí pravidelně posílal úkoly emailem.
Dnes ovšem neposlal nic!
Milan se vyděsil tak, že se opařil čajem, což se mu stalo naposledy ve dvou letech. Zuřivě zaktualizoval stránku, zavřel email a zas otevřel, dvakrát zrestartoval počítač, avšak nic nepomohlo.
Jelikož nepřišel email ani odpoledne, zapnul si chat. Obvykle ho nepoužíval, bytostně nesnášel plkání kolegů o nedělní grilovačce nebo o blátivých kilometrech naježděných kdesi v lese, ovšem byl to poslední komunikační kanál, který mu zbyl, když nepočítal telefon. Jenže komu by volal?
Online byli všichni kromě vedoucího:
Co děláte, lidi? (Věrka)
Vařím si kafe. (Zdenda)
Co Luděk? Dneska nic neposlal. (Lucka).
Tak to buď ráda. (Věrka).
Hele, Milánek je online, to čumím. Jak ti dupou králíci? (Zdenda)
Okamžitě zrudnul a chat vypnul.
III
Druhý den se situace opakovala: žádné emaily, žádné úkoly. Něco se muselo stát! Náměstek to už řeší, uklidňoval se Milan. Přemohl nechuť a šel na chat. Tentokrát s novou strategií: zůstane přihlášený nonstop, aby splynul s prostředím, a za pár dní si ho nikdo ani nevšimne.
Co Luděk? Začínám o něj mít strach. (Lucka)
On… umřel!! (Věrka)
Panebože! (Lucka)
Začal špatně dýchat. Odvezli ho na jipku, ale bylo pozdě. (Věrka)
To snad ne! (Zdenda)
Co budeme dělat? (Lucka)
Musíme se potkat. Napít se na jeho památku, zasloužil by si to. (Zdenda)
Zbláznil ses? Chceš taky umřít? (Lucka)
Já do toho jdu. (Věrka)
Tak doraz ke mně domů, všechny bary jsou stejně zavřený. (Zdenda)
Moc ráda! (Věrka)
Co ty Milánku, jdeš do toho? (Zdenda)
Kašli na něj. Ani tady není. (Věrka)
IV
Milánku, jsi tam?
Prosím, ozvi se, Věrka i Zdenda jsou offline.
Milan odložil lžičku s medem a nechal ho kapat na ubrus.
Sama to nedám. Potřebuju s někým mluvit, aspoň tady.
Zmocnil se ho ochranitelský pud, jaký žene rytíře k tomu, aby vytrhl dámu z nesnází. Sice neměl kopí, štít ani věrného oře, ale znal schopného felčara v podobě tety Alenky, která pracovala ve zdravotnickém ústavu. Už dřív mu nabízela experimentální lék vykazující ty nejlepší výsledky…
Popadl plátek chleba a nožem na něj pečlivě vrátil med. Labužnicky ho spořádal a hned si namazal další. Rozhodl se, že nebude nikoho zachraňovat. Na něj by se taky všichni vykašlali, a kdyby umřel, nejspíš by si toho ani nevšimli.
Veškeré zprávy od Lucky začal ignorovat, postupně je přestal vnímat úplně. Nakonec si uvědomil, že zůstal sám i v chatovací místnosti.
V
Dny byly jeden jako druhý, Milanovi dokonce přišlo, jako by se zakuklil a čekal na další fázi života, která je nerozlučně spjata se smrtí. Mezitím zemřelo mnoho lidí a ti, co přežili, čekali na zázrak.
Pak nastal zlom. První televize poprvé zmínily pokles nakažených. Z vločky se stávala lavina, tentokrát sloužící ku potřebám lidstva. Podle epidemiologů šlo o nezvratný stav. Brzo se vrátíme k normálu, libovali si. I když nic nebude jako dřív, dodávali se zdviženým prstem. Pokud by se měla podobná situace opakovat, budeme připraveni.
Milan všeobecné nadšení nesdílel. Tak dlouho se chtěl vrátit se do kanceláře, až zahořkl. Snažil se být smířlivý. Všichni děláme chyby, rozjímal nahlas.
Jednou poznají, o jaký potenciál se sami připravili tím, že mě nechali vysedávat na gauči a tupě zírat do prázdna. Určitě přijdou s omluvou, která bude zcela na místě, i se zvýšením platu. Ne snad kvůli penězům, ale jako projev úcty.
VI
Konečně dorazil email od náměstka: Zítra se zastavte u mě v kanceláři, předem děkuji.
Pro Milana to byl balzám na duši. Popadla ho vlna nadšení, dokonce si neodpustil krátký oslavný taneček za zrušení karantény, při němž málem shodil televizi ze stolku.
V kukani seděl nový vrátný. Nad turniketem visely tři parte. Šlo o vrátné, kteří zemřeli při výkonu služby. Tak často se mění, mávl rukou Milan. Pozná aspoň toho prvního? Zkusil zaostřit, ale bez úspěchu. Jeho chyba, neměl tenkrát mít obličej schovaný za štítem…
„Omluvte prosím provizornost mé kanceláře,“ přivítal ho náměstek.
Milan se rozhlédl po místnosti. Teprve teď si uvědomil, že židle sekretářky i pana kancléře zejí prázdnotou.
„Jak asi víte, jste jediný, kdo přežil. Proto vás jmenuji zastupujícím vedoucím. Přeci jen jste letitým zaměstnancem a máte neocenitelné zkušenosti s chodem oddělení. Hodně štěstí,“ prohlásil náměstek a s viditelnou nechutí ho poklepal po rameni.
Milan mu hrdě stiskl ruku: „Přijímám, pane náměstku!“
Náměstek mu podal klíče: „Jsou od vaší nové kanceláře. A teď mě prosím omluvte, povinnosti volají.“
28 názorů
Sorry, povedlo se mi omylem dát tip vlastnímu komentáři, tak moc si zas teda nefandím ;)
reagoval jsem nyní pouze na Zajíce, který zapomněl na nelidské postupy, které neměli nic společného s lékařstvím a které přímo způsobili nárůst úmrtí jako: stres a strach z covidu, neustále se měnící omezení v jejichž důsledku lidé prožívali nedobrovolnou izolaci, odloučení od přátel, od rodiny a oddalování řešení jiných nemocí než covid za strachu z covidu, jehož následkem šli často k lékaři až v pokročilých fázích nemoci (např. rakovina), kdo už zcela zapomněl, naprosto se usídlil pojem smrt nikoli na covid, ale s covidem.
prostým rozumem, kdo si to dokáže sesumírovat, dojde mu, že o covid vůbec nešlo a studie to zpětně jenom potvrzují
Lidi, vždyť sám autor tady vysvětloval, že nepsal o covidu, ale prostě když se to někomu hodí, tak tu s tím tématem zase bude otravovat, že? Ach jo.
Zajíc Březňák
před týdnemTakový nesmysl bych si samozřejmě nemyslel, nicméně bylo nutné dělat nějaká opatření.
Zajíci, raději věřím vědcům a výzkumníkům a jejich studiím, než tvému zbožnému přání, že covid řádil po večerce v deset hodin a děsil se policejních hlídek na hranicích okresů
Mrazivá povídka z nedávné minulosti (či spíše z blízké budoucnosti?).
Nechápu ty, kdo tady zpochybňují covid, běžte své nesmysly vyprávět na hřbitovy těm, kdo na covid zemřeli.
Oceňuji styl a slohovou stavbu textu. Dobře vystavěné dialogy. Fajn nápad s mizejícími jmény v chatovací místnosti. Tvé psaní má potenciál.
Jen to téma asi není úplně pro mě. Virus, trapná epizoda našich životů, která dokonale odkryla, jak je naše společnost zvrácená, nemocná a nesnášenlivá. I z tohoto důvodu to téma považuji za vyčerpané a není třeba jej nadále ždímat. I pointa je od začátku zřejmá.
Mělo by to být jednoznačně na odbornících. Tedy na epidemiologii a higieně. Prč tu nemluví ti, kteří si tím prošli?
Biskup z Bath a Wells
před 3 týdnyMadu: Díky, určitě si přečtu.
Tou náladou mi připomíná povídku od Gaimana "Můžeme to pro vás zařídit ve velkém". Moc pěkný.
v dnešnej dobe internetu a "zaručených" správ je niekedy len ťažko rozlíšiť zrno od plevelu. Covidové obdobie bolo náročné aj vďaka niekedy až protichodným informáciám. Kto bol zamestnaný, musel dodržiavať nariadenia, v rúškach sa zle dýchalo, vlhli, pokožka vyzerala horšie ako za puberty, ešte, že prišli nano...a potom možnosť pracovať z domu...vďaka polohe nášho domu, nemusela som byť uväznená v byte, prechádzky popri Váhu mi pomohli nepadnúť do ...u nás boli nezmyselné plošné testovania...nahnať ľudí do fronty, nevedieť, kto z nich je chorý...prežili sme, mnohí však nie...obdivujem všetkých v nemocniciach, sanitkách, čo poskytovali pomoc, riskovali život...vzhľadom na svoj vek a diagnózy, považujem očkovania za menšie zlo, nech sú proti čomukoľvek ...odišlo pomerne veľa ľudí z okolia, mladších a zdravších, nezabúdam...
... .
Jo; možná podobně jako si Amíci některými filmy (tedy tzv. kanály podobnosti) zřejmě přitáhli 11. září 2001, tak jako lidstvo jsme si možná přitáhli i nějakou tu novodobou pandemii... .
Moc důvtipu jsem v tom nenašel.
Gora: jasně, že ano, díky
Díky moc všem za ohlasy; ano, můžeme si vzpomenout na covid a na všechno s tím spojené, nezapomínejme však, že v textu se dočteme pouze o jakémsi viru, takže prosím nebrat doslovně, i když to k tomu svádí...
Janina: díky moc, šlo o chybu, opraveno.
Krásné léto všem!
Podívej Aru, promiň, ale já tuhle při utnu radši hned zkraje. O covidu tady toho bylo už tolik, většinou protichůdných názorů a informací. Nechci to dál rozvádět.
K3, umírat ne televizně začali lidi až po očkování, jsou na to důkazové materiály i videa, plus přiznaná snížená porodnost, samozřejmě všechno neznámá příčina, sportovci např. i mladí umřeli přímo na hřišti před kamerama, plus spoustu lidí už v té době mluvilo (-opět je spoustu výpovědí zaznamenáno na kameru) o vedlejších účincích vakcín a nikdo za to nenese vinu dodnes, žádný státní orgán to nezajímá a žádný státní orgán nepřiznal pochybení, žádný politik se neomluvil, žádná televize, nebo tisk nepřiznal, že bral zprávy, které si neověřil pomocí dalších dvou zdrojů, ale že přebírali první zprávu, která jim padla pod ruku. já jsem v té době přebíral noviny, pokaždé byla na první straně hysterická zpráva o covidu, každý den masírovaní pomocí strachu a nikdo za to nemůže, prostě nic, každému úředníkovi, politikovi, nebo redaktorovi je všechno ukradené. proto je naprosto reálné, že se tohle může zopakovat, protože se to zametlo pod koberec, nikomu spojenému se řízením státu, nebo veřejnoprávní tv,. a rozhlasu už na lidech vůbec nezáleží
Já vím, omlouvám se, byl jsem již v důchodě. Určitě to bylo těžké. Ale mluvit by měli hlavně ti co to neustáli.
K3, já jsem třeba nemohl pracovat z domova, seděl bys v práci 12 hodin v masce? ty jednorázový masky po rouškách jsem třeba nemohl udýchat a musel jsem mít 'nano', navíc jak sis dýchal do masky, tak pak v tom vznikalo vlhčí prostředí a to pak byly opruzeniny hned.
a to ty lidi ve fabrikách, které jeli po celou dobu, kdy se nařizovalo zavření obchodů/hospod, tam to lidi museli mít nasazené po celou dobu fyzické práce, myslíš že to pak neměli nasazený jenom na půl, nebo si poctivě dychali do masky?
Někdy je lepší nečíst noviny, nepodívat se na zprávy nevěnovat pozornost vnějšímu světu. Je to svým způsobem takové ozdravení. Co se týká covidu, neměl jsem problém vzít si do obchodu roušku. Celé se to teď bere za frašku. Frašku jsme si z toho udělali ale sami. Povídku jsem si ale rád přečetl; s letmým úsměvem.
Biskupe, ani v nejmenším nepociťuji chuť ti za dílko uštědřit dvě ohromné facky a kopanec do zadnice. ;-)
Tohle téma je nám bohužel stále bližší, že? Jen z knížek, co máme v knihovně na téma "zákeřný virus útočí", by se dala udělat docela mohutná výstava. U tvého textu oceňuju humor, i když je poměrně černý.
"rukavice ze sebe vydaly zvuk" - zrušila bych to "ze sebe", evokuje to význam zevnitř. Umím si to představit, pokud by šlo o živého tvora, že ze sebe něco vydá, ale rukavice?
jo jo, vzpomínám si na ten blbákov, covid obcházel zásadně po desáté večer a nejraději jezdil hromadnou dopravou s konečnou v nemocnicích a obchodech, zatímco továrny jeli po celý covid, kde byly spolu stovky lidí. první měsíce si dokonce lidi šili roušky sami a věřilo se, že nošení těchto magických hadříků ochrání národ, pak přišly jednorázové masky, které se nosily hodiny, dny, někteří je nosili trvale a ulice byly zabordeleny těmito hadříky, pak si z toho třeba ptáci dělali podestýlku v hnízdě. ten šťít mi taky nabízeli, to jsem fakt odmít, nejsem kretén. v té době jsem měl svou malou soukromou kanceláříčku, takže jsem se tam zavřel a dlabal na všechny jako vždycky, zpočátku jsme fakt nosili ty masky dementů, ale nakonec jsme se na to jeden za druhým vykašlali, pak přišlo na řadu zbrojařské odvětví a bylo ze dne na den po covidu.
žádný úřad, nemocnice, nebo soud se nepostavil proti na instituciální úrovni, zda-li opatření nejsou drakonická, protizákonná, nebo jestli odpovídají skutečnosti, postavili se pouze jednotlivci, kteří samozřejmě ničeho nedosáhli, sám jsem podepsal několik peticí a bylo to o ničem. v jedné hospodě nepustili bez očkovacího průkazu, ale v druhé to bylo úplně všem jedno, samozřejmě až po čase, první rok práskači nahlašovali aktivně "tajné" hospody. nikdo nepostavil před soud média za cílené manipulování, šíření strachu/poplašné zprávy, nikdo nevyhodil radu pro televizní vysílání, ani ředitele české televize. všechna média se tehdy přiživovala a šířila paniku a strach denně, nepsalo se a nevysílalo už o ničem jiném než o covidu.
z toho vyplývá, že tato situace se může kdykoli znovu zopakovat, jelikož to bylo selhání ve všech vrstvách společnosti, přístě přijde něco jiného, bude se to jmenovat jinak, následky budou však ještě horší ve směru sestupné křivky, pokud tato křivka vykazovala kritické selhání od samotného počátku až do konce, bude se takový proces zcela určitě kopírovat dle předchozí situace směrem dolů
očkování jako téma radši ne :-)
Jako bych to prožil celé znovu. Byl jsem jeden z těch co přežili, až na to povýšení a klíče od kanceláře. Povídka oživlých vzpomínek, které nedávají spát.